CHEILE ÎMPĂRĂŢIEI
- Bună ziua, Monsignor. - Bună ziua, Părinte.
De cât timp eşti aici în Tweedside, Părinte Chisholm?
- De 12 luni. - Ah, da, Îmi amintesc acum.
A fost dorinţa ta personală să te întorci la parohia natală.
Aceasta e şi parohia natală a Graţiei Sale, episcopul.
Sunt conştient că Episcopul Mealey împărtăşeşte cu tine
deosebirea de a se fi născut aici.
- Ce vârstă ai, Părinte? - Acum, nu mai mult decât Angus Mealey.
Fără îndoială, dar viaţa te-a tratat într-un fel diferit.
Să fiu scurt...
Episcopul şi eu credem că anii lungi şi credincioşi trebuie să fie recompensaţi
ca tu să poţi să te retragi. - Dar nu vreau să mă retrag.
Sunt sigur că vei înţelege că a fost o experienţă dureroasă pentru mine
această săptămână de investigaţie.
Am aflat că trebuie să-i atrag atenţia Graţiei Sale,
oarecare trăsături în conducerea parohiei dumneavoastră
pe care le-ar putea trece cu vederea.
- Trăsături? - Unele predici, sfaturi pe care le daţi...
apropierea dvs sigură de probleme de doctrină.
Aceaşi trăsătură după atâţia ani.
Asta e o remarcă pe care ai făcut-o în Săptămâna Mare.
"Nu toţi ateii sunt necredincioşi.
Ştiu pe cineva pe care ştiu că poate fi în Cer."
Dar el era un ateu convins.
Şi apoi, "Un bun creştin e un om bun...
dar am aflat că un Confucianist poate să aibă un simţ al umorului mai bun."
Când Dna. Glendenning, unul din cei mai buni enoriaşi ai tăi
care are probleme din cauza dimensiunilor ei
a venit la tine pentru călăuzire, te-ai uitat la ea şi ai spus...
"Mănâncă mai puţin. Porţile Raiului sunt strâmte."
Mă tem că ai pierdut stăpânirea peste suflete, Părinte.
Nu vreau să stăpânesc sufletul nimănui.
Bine-nţeles, nu-mi permit să fiu judecătorul tău.
Pot doar să-i spun descoperirile mele Graţiei Sale...
pentru consideraţia Sa în luarea unei decizii finale.
Acum, dacă nu te superi, Părinte, voi merge în camera mea.
Voi lăsa primul lucru la dimineaţă... şi încă mai am de lucru.
Vrei să fii bun să îi aminteşti lui Angus...
Graţiei Sale, adică... că eram băieţi împreună?
Episcopul nu a uitat. A vorbit de asta săptămâna trecută.
- Atunci, aminteşte-i din nou, bine? - Sigur.
Nu mi-ar place să plece de aici dacă poate fi de ajutor.
Bineînţeles. Noapte bună.
Asta e parohia mea natală, ştii asta.
Noapte bună, Părinte.
Francis Chisholm - jurnalul lui.
1878.
Nimic nu poate fi mai îndepărtat de viaţa pe care am trăit-o decât începutul ei.
Tatăl meu a fost un maestru pescar în micul sătuc Tweedside...
cel mai onorabil om pe care l-am cunoscut.
Era catolic, ca şi mine. Mama mea era protestantă.
Cuvintele, cum le-am scris, par despărţite
dar niciodată nu au mai fost 3 suflete mai apropiate,
niciodată nu au fost 3 inimi aşa de fericite şi de pline de iubire...
"ca ale noastre unul pentru celălalt."
Avem oaspeţi la cină diseară, nu uita.
Polly vine din Tynecastle şi o aduce pe Nora.
- Nora? - Care e problema cu Nora, tinere?
Este fată.
O obiecţie bună, dar va trebui să înveţi toleranţa, flăcăule.
Femeile nu pot ajuta dacă nu sunt bărbaţi.
Alex, vreau să-l laşi pe unul din ceilalţi să ia socotelile oraşului.
Vor fi din nou probleme.
Săptămâna trecută i-am dat cap în cap
şi săptămâna asta am să fac la fel dacă îmi ies în cale.
Să mă roage, Alex.
Nu vor spune nici un cuvânt, într-un fel sau altul.
Mă întorc la cină.
- La revedere, fiule. - La revedere, domnule.
Ce e de temut în oraş, Mamă?
Îmi pare rău, Francie. Ce ai spus?
- Am spus, ce e de temut în oraş? - Tu şi tatăl tău sunteţi catolici, fiule.
Unii oameni se tem de catolici. Alţii se tem de ei.
- Coboară. - Da.
- Atunci, noapte bună, Mac. - Noapte bună şi ţine minte ce ţi-am spus.
- Ai grijă. - Va fi bine. Nu-ţi fă griji.
Vine jegosul acela de papist!
Ţi-am spus, mâzga romana să stai departe de oraşul ăsta!
Furtuna l-a ţinut.
Nu mai suport, Polly.
- Vin cu tine. - Nu, Francie.
Rămâi aici.
Du-te cu ea, fiule. O să aibă nevoie de tine.
Mulţumesc, Nora.
Francie. Francie!
Nu vreau să i se întâmple nimic.
Ţine-te de mine, Alex. Vom merge acasă.
Cu grijă.
Apă! Mi-a umplut pantofii!
Alex!
- Ajută-te. Pleacă. - Nu!
- Nu! Nu! - Lasă-mă! Lasă-mă!
Nu! Nu!
Mama! Tată!
Intră în casă, Nora.
Nu vreau să merg încă.
Lăsaţi-mă să stau cu voi.
Nu, te rog, Nora.
De fapt nu eram rudă de sânge...
cu Polly, cu fratele ei Ned şi cu Nora...
ei erau verişori îndepărtaţi ai tatălui meu.
M-au luat să locuiesc cu ei în Tynecastle.
Bunătatea şi afecţiunea lor m-au umplut încă o dată de fericire,
şi, cu trecerea anilor, am devenit tot mai mulţumit
de faptul că Nora era fată.
Întoarcerea mea la colegiu după fiecare vacanţă
"a devenit tot mai dificilă pentru amândoi."
Francis, mă bucur că ai ajuns în sfârşit.
Oamenii au început să gândească că Willie e aici să mă vadă pe mine.
Sunt, într-un fel. Vreau să mă asigur că pleci.
Francis, eşti sigur că ai biletele? Bună, Willie. Bună, Angus.
Mai bine v-aţi îmbarca, tu şi Francis.
În primul rând, ştii că vom sta aici să vorbim şi veţi pierde trenul.
Aşa că la revedere din nou.
Dar va fi Crăciun înainte să ştim şi voi fi din nou aici.
- Şi o să pleci din nou. - Pentru ultima dată.
Voi absolvi în iunie.
Angus merge de la Holywell la seminar.
Îi doresc mult noroc şi să vină acasă la voi.
- Şi apoi... - Şi apoi?
- Ce e asta? - Nimic.
Spune-mi.
- Nu vei veni acasă la mine. - Nora!
Dacă faci asta, vei pleca din nou la seminar împreună cu Angus.
- Te rog. - O să devii preot, Francis.
De ce nu îţi scoţi asta din minte?
- Nu pot, la fel cum nici tu nu poţi. - Te iubesc.
- Şi la fel şi pe Polly. - Sigur că da, dar...
Ea trăieşte doar pentru ziua în care vei deveni preot.
Vorbeşte, visează şi se roagă numai despre asta.
E motivul pentru care ai plecat la şcoală cu Angus în loc să mergi cu Willie,
pentru că Holywell este un colegiu catolic.
Sunt sigur că mătuşa Pollywould va fi foarte fericită dacă voi deveni preot.
De fapt, ştiu că este. Dar nu este nici o şansă.
Cum poate fi când simt despre tine ceea ce simt?
Cât de puternice vor fi simţirile tale când sunt împotriva a ce vrea Polly mai mult decât orice?
Are modalităţile ei. Te ascunde după deget, din către îmi amintesc.
Nu ai fost foarte corect cu ea, nu?
Nu, bănuiesc că nu.
Atunci de ce nu aştepţi să vezi?
Am să încerc. Dar câteodată simt că mi-e teamă şi că sunt aşa de singur.
- Francis!
Francie.
Francis, cum poţi aştepta până în ultima clipă să îmi spui la revedere
când am atâtea să îţi spun?
Îmi pare rău, mătuşa Polly, dar am avut să îi spun multe şi Norei.
- A fost minunat să fiu acasă. - Ai grijă de tine.
- Scrie-mi frecvent şi studiază din greu. - Sigur aşa am să fac.
- Francis! Ai luat biletele. Haide. - Vin imediat, Angus.
La revedere, Ned. Mulţumesc pentru tot. Ai grijă de mătuşa Polly.
- Am să fac aşa. - La revedere, Willie.
Succes la studii şi să îmi scrii.
Francie, tu vei aduce următoare inima pe care o voi diseca, ca o felicitare.
- La revedere, dragă.
Atunci nu mă duc în minele de sare din Siberia.
- La revedere, Nora. - La revedere, Francis.
- Haide, trenul pleacă într-un minut. - O să pierzi trenul.
- E totul acolo, Angus? - Da.
Spune-mi dacă doreşti ceva, Francis! La revedere!
La revedere, Nora. La revedere, mătuşa Polly. La revedere, Ned.
La revedere. Să ai călătorie plăcută.
- La revedere! - Stai puţin. Am uitat cadoul pentru Angus.
- Ceva pentru nopţile reci de la Holywell. - Eşti sigur că poţi împărţi asta?
Nu aş vrea să te deranjez din confortul tău.
Nu credeam să ajung să văd un scoţian aruncând o sticlă de whiskey pe fereastră.
Şi un altul stând acolo şi lăsându-l să facă asta.
Dar era un al treilea scoţian acolo să o prindă!
Ăsta-i un fel de moment gol, nu?
Nu cred că o să mă obişnuiesc vreodată fără să îl am Francie prin preajmă
Ar fi un lucru bun ca anul viitor să stea acasă.
Nu aş fi aşa sigur de asta.
Francis se poate hotărî să meargă la seminar mai târziu.
Şi de ce nu? E un băiat excelent.
E o biserică bună.
"Studiile mele m-au împiedicat să mă întorc acasă de Crăciun,"
aşa cum am plănuit.
Ca întotdeauna, a trebuit să lucrez de două ori mai mult
să pot termina. Şi aşa a venit o altă vara.
- Intră.
Chisholm, ce explicaţie poţi da pentru comportamentul tău?
- Am greşit cu ceva, Părinte? - Ceva de neiertat.
De fapt, ai uitat ce anume.
Doar un exemplu a ceea ce înseamnă să fii mental neascultător la tine.
Descrie ce anume, Părinte.
În timpul instruirii mele, m-am referit la singura religie adevărată şi apostolica.
- A găsit potrivit să pună la îndoială lucrul ăsta.
Întrebarea mea a sunat ca o întrebare, Părinte.
Am întrebat dacă Dumnezeu a alcătuit o valoare exclusiva în crez
dacă a fost un accident la naştere.
Răspunsul la întrebarea ta este "da".
Ai pescuit recent?
M-am gândit că pot încerca iazul Glebe, domnule.
- E unul mare acolo. - Nu e nimic în iazul Glebe
- E unul mare acolo acum, domnule. - Oh! Imaginar.
- Dacă nu mai ai nevoie de mine, Părinte... - Mulţumesc, Părinte.
Ia loc, Francis. Ia loc.
Vei ieşi de aici în alt capăt.
Nu e vorba despre timpul în care te-ai răzgândit cu privire la viitor?
Da, am încercat, domnule. Mă gândesc la asta tot timpul.
Am întâlnit un rector al seminarului nostru San Juan în Spania care începe anul viitor.
- Pleci din Holywell? - Da.
Sper să ne putem întâlni la San Juan toamna viitoare.
- Cred că vei fi un bun preot. - Mulţumesc, Părinte.
Pari confuz, tinere. AI griji cet e frământa.
- Vă ajuta la ceva să le spun? - Oh, e doar că...
Ştiu că este o chemare pentru mine, Părinte, dar nu ştiu unde să o găsesc.
Nu pot continua lăsându-i pe Polly şi pe Ned să mă susţină.
Cum o să le pot răsplăti pentru tot ce au făcut deja?
Nu îi pot ajuta cu taverna.
Pe lângă asta, e aproape un an de când am fost acasă, de la ultima vacanţă de vară.
În tot timpul ăsta, puţine veşti de la oricare din ei.
Şi acum o scrisoare de la Polly, care îmi cere să nu vin acasă anul ăsta.
Nu a spus de ce. Doar ca totul e bine şi mă imploră să nu vin.
Simt ca ceva nu e în regulă, ceva ce ar trebui să pot ajuta.
Sunt sigur că dacă e nevoie de ajutor şi poţi ajuta, ţie ţi se va cere ajutorul.
Cum mă pot aştepta să stau departe fără nici un motiv?
Nu poţi spune că nu este nici un motiv.
Am hotărât în inima mea să nu părăsesc niciodată Holywell.
Inima ta e hotărâtă să meargă acasă.
Tu ce spui?
Amândoi trebuie să-l lăsăm pe Cel Atotputernic să îşi facă voia.
Eşti îndrăgostit de Nora, nu, Francis?
- Spui de fapt că ai văzut peştele ăla? - Oh, da, Părinte, l-am văzut.
Atunci de ce nu mergem după el? Ha? Înainte să plece.
- Aici. E un toiag. - Da, Părinte.
Acolo.
Atunci ce mai aşteptăm?
Mulţumesc.
Ţine-i capul sus, MacNabb. Sus. Sus!
Ah, cu grijă! Ai grijă.
Priveşte-l tinere. Priveşte-l.
- Priveşte-l! Oh. MacNabb. - L-ai prins, Părinte.
MacNabb, ce pescar bun, bun eşti!
- Ia-ţi plasa, băiete. Ia-ţi plasa. - Nu-ţi fă griji, Părinte.
Uite-l, tinere. Prinde-l până nu îl pierzi!
Ştii, nu aş obiecta că mănânci aşa puţin
dacă nu aş accentua faptul că eu mă mâncat aşa mult.
A fost frumos din partea Domnului, cred, să pună toţi peştişorii în pârâu
şi să mă trimită aici să îi prind.
E un sunet singur, acela.
Când am fost tânăr bolnav acasă şi l-am auzit noaptea
îmi imaginam că era strigătul unui suflet pierdut grăbindu-se prin eternitate.
Imaginaţia mea e mai puţin spirituală, Părinte.
Pentru mine Southern Express, este singura mea casă.
Fluiera pentru mine şi mâine seară va fluiera pentru ei.
- Te rog să înţelegi, Părinte. Trebuie să merg acasă. - Înţeleg, Francis.
Dacă Nora ar scrie, dacă ea ar...
Ştii, s-a opus tare întoarcerii mele la Holywell.
- Ea crede că eu... - Da, da, ştiu.
Ia loc o clipă, Francis.
Trebuie să îţi spun ceva.
- Ai veşti proaste. Sunt despre Nora? - Da.
- De ce nu mi s-a spus? - Pentru că nu a fost uşor de zis.
Ia loc, tinere.
De cât timp nu ai mai văzut-o pe Nora?
E mai mult de un an. Ţi-am spus.
Mi-ai spus că ea s-a certat cu tine atunci
pentru că credea că faptul că vei deveni preot aici e în ciuda ta.
Ea ştie în inima ei că nu e aşa.
Nu pot să ştiu ce a fost în inima Norei, dar se pare că...
după ce ai plecat, ea...
Ţi-a scris vreunul din prietenii tăi despre ea?
Am doar un prieten, Willie Tulloch. A fost plecat la şcoala medicală.
- Da şi este acum acasă. - Acasă?
- Da, căutând-o. - Dar...
Nora s-a schimbat mult, Francis şi doar în rău, mă tem.
A devenit tot mai rea chiar cu cei pe care îi iubea mai mult.
Părea puţin că îi pasă... caracterul ei, mai la urmă decât toate
- Până-ntr-un final... - Părinte.
Ce încerci să spui? Ce s-a întâmplat?
A născut un copil acum 6 săptămâni. O fetiţă.
Numai ea ştie cine este tatăl.
Nu o să spună cine.
E grav bolnavă.
Dar a dorinţă ei a fost să nu se trimită după tine.
Mi-aş fi dorit să fiu un om mai înţelept,
dar niciodată aşa mult ca acum.
Nu pot să îţi spun decât...
să faci ce este în inima ta.
Încă poţi prinde trenul acela, Francis.
La revedere, Părinte.
Dumnezeu să te binecuvânteze, tinere.
Willie.
- Cum este? - Francie, Nora este moartă.
Ar fi mai bine dacă nu te-ai duce sus acum.
Haide. Să ne plimbăm puţin, bine?
- Willie. - Da, Francie?
Amin.
" Va fi plăcut să înregistrez că am avut un succes imediat ca preot."
De fapt, lucrurile stăteau altfel.
A eşuat deprimant în primele mele doua parohii.
Părea să promită puţin succes în viitor - sau vreodată, pentru problema asta.
Când într-o zi a venit o somaţie de la noul episcop
"noul episcop şi îngerul meu păzitor bătrânul, Hamish MacNabb. "
Francis, le face bine ochilor mei bătrâni
să vadă aşa limpede ca tine.
Am mers majoritatea drumului în ploaie. Şi mă tem că m-am udat puţin.
Prea rebel să foloseşti o umbrelă, ha?
Du-te lângă foc. Îţi aduc ceva cald.
Nu sunt încă obişnuit cu noua mea demnitate.
Ar trebui să sun şi să comand unele din cele mai bune recolte
folosite de toţi episcopii aceia.
Este doar whiskey.
Atunci noi suntem doar scoţieni, nu?
Nu fii aşa speriat. Ia loc.
- Mulţumesc. - Ia loc.
Sub robele astea de episcopi încă bate o inimă de MacNabb,
maestru pescar. Îţi aminteşti?
Aici cu noi.
Chiar ai avut un timp slab, nu, Francis?
"Slab" e cel mai bun cuvânt posibil pentru asta, domnia ta.
Eşec poate fi mai aproape de realitate.
Păi, să vedem.
Ai avut 2 parohii până la Holywell.
În prima, Shalesley, ai insistat să se întemeieze un hol de dans.
A fost centru de recreaţie, domnule. Era nevoie disperată de asta.
Dacă ai fi văzut sărăcia şi lipsurile acelor oameni.
În orice măsură, a fost mai degrabă o neînţelegere serioasă
între tine şi superiorul tău.
Ai fost transferat atunci în Tynecastle, la tine acasă.
Acolo, asocierea ta personală a fost cu un ateu.
Willie Tulloch. E doctor acum, cum era tatăl său când mi-a salvat viaţa.
Willie e prietenul meu cel mai drag şi unul din cei mai buni oameni pe care îi cunosc..
Ateii au motiv să fie buni.
Atunci Părintele Fitzgerald.
El te găseşte argumentativ şi vinovat de doctrină neortodoxă.
- Nimic din ce face nu îl mulţumeşte. - Doar Domnului atotputernic, ha?
Sigur că nu poate fi prea mulţumit cu mine.
În casa Tatălui nostru sunt multe locaşuri.
Sigur este un loc şi pentru mine.
Şi am eşuat mizerabil.
Sunt aşa de slab pregătit să dau ce este de dat în inima mea?
E ciudat.
Când eram copil, îmi imaginam că nu e greu să fii preot...
ca ei sunt infailibil perfecţi.
Şi acum ai descoperit ce oameni temători suntem. Hmm?
Pentru mine nu ai eşuat niciodată şi cred că nu vei eşua.
Atunci, vă mulţumesc, Excelenţă.
Dar nu mă întreba de ce. Sunt sigur că nu pot spune.
Probabil pentru că am fost întotdeauna parţial cu pisica rătăcita
care cobora ţanţoş din strană
când oricine cască la o predică searbăda.
Eşti ca pisica aia, într-un fel.
Nu am fost în stare să îmi iau ochii de la tine.
Şi nu mă pot gândi că eşti în biserică, nu prin şansă...
ci pentru un motiv.
Poţi să o faci cu puţină veselie, aşa că risc să îţi dau un cap umflat.
Tu primeşti curiozitatea discretă şi blândeţea.
Eşti sensibil la diferenţa dintre gândire şi îndoială.
Simţi o împlinire pentru munca ta... şi asta o va feri să devină o rutină.
Nu o să devii niciodată ce îi spun "un mecanic ecleziastic."
Nu. Nu vreau să te schimbi vreodată.
Înţelegi, cu siguranţă.
Ţi-am spus lucrurile astea pentru că vreau să faci ceva pentru mine.
E imposibil pentru mine să spun altceva decât "dă ", domnule.
De asta am fost făcut episcop.
Acum, asta te va chema la mare sacrificiu personal.
Va însemna o perioadă lungă de antrenament...
în limbă, obiceiuri, proceduri.
Nu va fi o viaţă uşoară. Nu şi nici una sigură.
Dar cred sincer că e o viaţă pentru tine.
Societatea pentru Propagarea Credinţei
mi-a cerut să suplinesc cu un misionar voluntar pentru China
- Vei merge? - China?
Vreau să spun, să laşi în urmă tot ce ţi-e apropiat acum,
casa, prietenii, mătuşa Polly...
- Judy. - Judy?
Da. Fata cea mică a Norei.
- Înseamnă foarte mult pentru mine. - Sigur.
- Aş fi fericit să merg, Excelenta ta. - Ştiam că ai să fii.
Vei fi de încredere pentru amândoi.
Vino să mă vezi înainte să pleci. Ne vom ruga pentru tine.
Vă mulţumesc, domnul meu.
Oh, Francis?
Ia asta cu tine. E un lucru pe care e bine să îl ai.
Nu ştii niciodată când începe să plouă.
Cât de diferită faţă de China de azi...
era ţara în care am venit acum mulţi ani în urmă.
Exploatată şi abandonată de lumea din jurul ei...
înfometând şi luptând să realizeze ce a fost atunci doar o speranţă, un vis...
unitate şi demnitate şi un loc sub soare.
Şi aşa am venit în China, în provincia Chekhow
"la 1000 de mile de mare, în misiunea mea din Pai Tan."
Bănuiesc că ai venit să mă întâmpini.
Da, Părinte. Sunt Hosannah Wong, dragul tău catehist.
- Şi aceasta este soţia mea creştină, Philomena. - Ce mai faci?
Avem cărăuşi şi un scaun dacă Părintele este pregătit.
Ce frumos. E o zi aşa frumoasă. Mai bine aş umbla.
- Oh, mulţumesc. Mulţumesc.
- Butucul meu e la bord.
Să mergem?
De ce ne-am oprit aici?
- Sigur misiunea nu poate fi departe acum. - Aici e misiunea, Părinte.
De ce a fost luat locul acesta?
Lucrarea diavolului, Părinte.
A fost o misiune frumoasă şi a costat mult...
dar bunul Părinte ce a plecat a plasat-o prea aproape de rău...
şi diavolul a trimis prea multă ploaie.
Unde sunt enoriaşii? De ce nu au făcut nimic să o reconstruiască?
Părinte, trebuie să-ţi dai seama că de un an, nu am primit nici un ban.
Bani?
Adică primeaţi bani? De ce?
A cumpărăm orez, Părinte. Cum altcumva am putea aduce noi membri?
Dar printre cei 400 de comunicanţi listaţi în cărţi...
sigur trebuie să fie mulţi creştini adevăraţi.
Dacă te referi la cei ce cred fără orez, da, sunt mulţi.
Dar cum v-am spus, Părinte, au plecat în munţi în satul creştinilor.
- Şi cei ce u rămas? - Credinţa i-a lăsat când s-a terminat orezul.
Şi... tu?
Cât de curând Părintele ne va da salariile legale de 15 taeli pe lună...
ne va găsi folositori ca întotdeauna.
Şi pentru asta, includem Masa.
Atunci ar trebui să ştiţi că nu vă pot plăti nici un ban.
Trebuie să te avertizez că ştiu aproape tot ce spui.
De altfel, îi ştiu pe aceşti creştini-orez. Nu am nici un interes pentru ei, oricum.
Probabil Părintele vrea să înţeleagă mai mult din limba Păi Tan.
E multă duşmănie de curând împotriva străinilor,
particular dacă sunt fără bani.
Ar fi înţelept pentru Părinte să aibă doi prieteni cu influenţă.
Fără ei poate fi rău pentru el.
În timp ce grajdul ruinat nu a fost potrivit pentru trăi
nu a fost plăcut să atrag noi convertiţi.
Prin urmare am folosit o parte în puţinele mele fonduri
"să închiriez o mică cameră în oraş."
Reverend Hamish MacNabb, episcop al Tynecastle.
Domnul meu...
asta chiar e cea mai grea lucrare...
Trebuie să fie o cale prin care să port harul Domnului
chiar la aceştia, cele mai nefericite creaturi.
Dacă nu găsesc calea, va fi doar pentru că am eşuat din nou.
Pot să îţi promit că o voi căuta până la capătul zilelor mele.
Am trăit aşa de mult în eşec.
"Dacă voi muri în el, atunci vreau să fiu aici, unde doar Dumnezeu şi eu ştim."
- Cine e acolo?
- Cine eşti? - Sunt Joseph.
- Joseph? - Da, Părinte.
Când m-am născut, am fost numit Ta-ming.
Când am devenit creştin, am cerut numele de Joseph la botez.
- Unde ai fost botezat? - Aici, în acest sat, Părinte.
Ciudat că nu te-am mai văzut până acum.
Când celălalt părinte a plecat, au fost multe familii creştine...
care au mers în satul creştin din Liu.
- Familia mea a fost printre ei. - De ce te-ai întors?
Am auzit că eşti aici.
Cu permisiunea tatălui meu, am plecat îndată.
Atunci intră. Intră.
- Aici. Lasă-mă să te ajut. - Mă descurc, Părinte.
- Pari frânt. - Sunt puţin obosit.
Am umblat 5 zile şi 4 nopţi.
- Atunci, ia loc, Joseph. - Mulţumesc.
Ia loc.
Sigur acest staul mizerabil nu poate fi locul unde trăieşte Părintele.
Păi, cel din Betleem nu era mai bun ca asta.
Vei vedea, Părinte. Împreună vom construi din nou o capelă şi o casă.
Pot face cărămizi şi vorbesc multe dialecte şi gătesc...
şi ajut cu şcoala şi îngrijesc pământul.
- Sunt cel mai folositor om. - Nu-ţi pot plăti nici un ban.
Nu am cerut bani Părintelui.
Vreau să te slujesc pentru că este de lucru şi sunt creştin.
Am fost singur atâta timp.
Probabil fără să ştiu, credinţa şi încrederea mi-au fost zdruncinate.
Mă vei ierta, Joseph?
În coş, am ceva pepene...
şi ceva rate şi câteva zeci de ouă pe care le-am cules pe drum.
Le-ai adunat? Oh, vrei să spui că cresc libere, că florile.
Erau singure, nu avea nimeni grijă de ele.
Nu m-a lăsat inima să le las părăsite.
Văd că ai un instinct fin de misionar, Joseph.
Trebuie să te învăţăm să nu aplici pe proprietatea altora.
Am mai adus şi ceva ceai de acasă.
Primeşte Părintele o ceaşcă? O ceaşcă de cafea.
Tu chiar mă faci să mă simt foarte umil.
Am atât de puţine să le împart cu tine.
Părintele poate împărtăşi cu mine privilegiul de a lucra împreună pentru Dumnezeu.
- Medicamente! - Bandaje! Iodine!
"Ulei de castor" E pentru frecat, Părinte?
Nu, nu. E de băut.
Joseph!
- Nu e rău. Vrei şi tu, Părinte? - Nu mulţumesc. Nu mi-e sete.
Cred că ar trebui să ştii, la vederea sângelui, leşin ca o femeie.
Willie Tulloch.
"Alteţă."
E uimitor cât de religios mă faci să mă simt vindecând durerea lui de stomac.
Trimit toate secretele mele şi o carte cu instrucţiuni.
Curăţă tot ce poţi şi omoară tot ce nu poţi.
Willie Tulloch, M.D. şi păgânul.
P.S. Pentru practica fără licenţă, te voi raporta, desigur...
Societăţii Medicale Britanice, papei şi stăpânilor mei chinezi.
"Willie."
Joseph! Joseph.
- Da, Părinte.
Îţi reamintesc din nou, Joseph...
convertirea se face prin credinţă şi nu prin răpire.
Pe lângă, după studiu timp de 3 săptămâni, nu mă simt în stare să îndepărtez un ochi.
Probabil poţi pretinde să mă vindeci de un braţ rupt. Pot reclama.
Nu!
Părintele are dreptate. Asta er fi nedrept.
Probabil dacă chiar mi-aş rupe braţul...
Apreciez lungimile pe care vrei să mergi, Joseph
dar avem nevoie de amândouă braţele tale aşa cum sunt.
Nu pot spune, oricum, ca priveliştea e încurajatoare.
- Un pacient. - Adu-l înăuntru, Părinte şi eu voi încuia uşa.
Intră, maică.
E o tuse grea.
Doar o clipă. Doar o clipă.
Acum bea asta.
- Vorbeşte chineză? - E Cantoneză.
Spune că medicamentele sunt foarte bune şi că se bucură.
Spune-i că cu mare plăcere.
Oricum, a venit singură aici, dar în numele nepoatei.
Atunci de ce a luat medicamentele?
Pentru că nu a vrut să te jignească, Părinte.
Apreciez delicateţea ei.
Ştie cumva ce are copilul?
Nu e nimic cu acest copil să-l ajute medicamentele noastre.
Problema ei e că este femeie
Are asta în comun cu fetele mici.
Bătrâna o să moară foarte curând
şi vrea promisiunea ta că vei avea grijă de copilă.
- Nu mai sunt alte rude? - Nici una.
Spune că dacă nu o iei, va fi abandonată şi singură.
Sigur e cineva care să aibă grijă de ea.
- De ce, e doar copil. - E fetiţa. Nimeni no o să o vrea.
I-am spus cât de rău ne pare că nu putem accepta copilul.
Nu trebuia, Joseph.
E un vis pe care mi l-am jurat încă înainte să ajung aici:
O şcoală la misiune pentru copii.
Dar nu este nici o misiune, Părinte şi abia avem o casă pentru noi.
Într-o zi vor veni surorile
le vor învăţa litere şi catehism... şi cum să se joace.
Joseph, spune-i că vom avea grijă de nepoata ei.
- Oh, nu, vă rog nu faceţi asta.
Oh, te rog Joseph, fă-le să se ridice. Fă-le să se oprească.
Spune-le că sunt binevenite, dar, te rog, să se oprească.
- Iertaţi intrarea mea. - Intră, te rog.
Mulţumesc. Sunt aici la porunca vărului meu, Mandarinul, dl. Chia.
- Îl vei rechema. - Da, am fost pasageri pe vas când am sosit.
Nu am avut onoarea să îl văd încă.
Nu a fost anunţat de prezenţa voastră în Păi Tan.
- Sunt aici să îţi cer să mă însoţeşti la casa lui. - Pot să întreb de ce?
Singurul său fiu, Chia Yu, e pe moarte.
Oh, îmi pare foarte rău.
Vărul meu întreabă dacă poţi aduce cu tine toate remediile tale.
Poţi să îmi spui de ce boală suferă?
În joacă, băiatul s-a zgâriat la deget, nimeni nu ştie în ce.
Ca şi consecinţă, toate cele 5 părţi ale lui au fost deranjate.
Trupul lui arde şi devine tot mai slab.
Rănile au început să urce
şi să se scurgă în tot braţul, umflându-se şi fiind vânat.
Sună ca o infecţie rea. A fost tratat?
Trei doctori şi un preot taoist îl îngrijesc constant.
- Au folosit ierburile sacre. - Trebuie să înţelegi că nu sunt pregătit ca doctor.
Eu tratez numai tulburările uşoare.
Shen-fu a zis că a venit aici să facă bine şi ca binecuvântările lui sunt pentru toţi.
E adevărat.
Vărul meu întreabă dacă poţi aduce binecuvântări şi să faci orice bine poţi.
Pentru doctorul şi preotul de aici, vei fi un intrus străin, Părinte.
- Ştiu. - Dacă se întâmplă ceva...
- responsabilitatea nu va fi a lor. - Ştiu.
Chia Yu e singurul fiu. Tatăl lui e Mandarin.
Puterea lui e mare şi de necontestat.
Joseph, vreau să începi să te rogi la St. Andrew în clipa în care plec.
Nu te opri până mă întorc.
- Oh şi ai grijă de ea. - Da, Părinte.
Mulţumesc.
Vreau două lighene, unul din ele cu apă fierbinte şi o compresă.
Nu te teme.
St. Andrew.
Dacă vrea mâncare, daţi-i o cană de supă fierbinte şi nimic mai mult.
Nici un alt fel de tratament
Dorinţa vărului meu e să facem cum spui tu.
E ceva neaşteptat ca Shen-fu să taie cu cuţitul în carnea unui băiat.
Nu mai era altceva de făcut. Braţul era în descompunere.
Dacă nu l-aş fi îndepărtat, s-ar fi răspândit în tot trupul.
Să sperăm că descompunerea poate fi îndepărtată prin tăiere şi presare.
- Să sperăm că va fi totul bine. - Desigur...
La revedere, d-le. Pao.
- Bună dimineaţa, d-le. Pao. - Bună dimineaţa.
- Cum este băiatul? - Shen-fu va şti asta mai bine ca mine.
Arăţi bine, Chia Yu.
O să vreau ligheanul şi puţină apă fierbinte, vă rog.
Nu putem fi siguri de nimic, desigur, dar se pare că nu trebuie să ne îngrijorăm.
- Mă voi opri din nou diseară. - Mi s-a spus...
să îţi mulţumesc şi să îţi spun că nu va fi necesar să vă mai deranjaţi.
Oh, nu e deloc un deranj, doar o problemă de schimbare a pansamentului.
Chiar dacă nu va mai fi nevoie, mulţumesc.
Vărul meu, d-l. Chia regreta că a fost incapabil
să-şi exprime recunoştinţa personal.
Aşa de mare a fost durerea încât a ales să nu o arate deschis.
Şi acum că fiul lui va fi în curând bine,
e probabil că d-l. Chia se va prezenta în curând încă o dată în public.
Bună ziua.
Bună ziua, d-le. Pao.
Doamne, dă-mi răbdare şi înfrânare unde am acum mânie.
Dă-mi umilinţa, Doamne. Oricum, a fost doar bunătatea Ta milostiva
şi providenţa Ta divină cea care l-a salvat pe băiat.
Dar ei sunt nemulţumitori şi Tu ştii asta!
Va părea ciudată păpuşa
să aibă un picior mai mare decât e ea însăşi.
Dar ca şi toate femeile, va fi curând convinsă că nu-l va avea altfel.
- I-ai dat un nume? - Anna.
"Anna" e numele tău, pentru că ai venit la noi de sărbătoarea Sf. Anna.
Dar cum îţi vei numi păpuşă?
- Anna. - Ai devenit o fetiţă foarte încăpăţânată.
Şi pe lângă asta, mănânci prea mult.
Vom numi păpuşa "Victoria."
- Păpuşa Anna!
Joseph, încă nu ai câştigat un argument.
- Această mică fată e victima a supra alimentării.
E posibil să avem un vizitator duminica după masa?
Oh, intră, te rog.
- Mulţumesc. - Vrei să iei loc?
Pot să am libertatea de a spune cine sunt?
Ştiu cine eşti, d-le. Chia.
- Acum, pot lua loc? - Da, desigur.
În primul rând, fiul meu, a cărui viaţă i-ai salvat-o, e bine.
Săptămâna trecută s-a plimbat cu mine prin grădină.
- Săptămâna asta a putut fugi şi să se joace. - Sunt foarte bucuros să aud asta.
Pentru mine, au fost multe probleme de rezolvat, multe afaceri de stabilit.
Dar acum sunt aici.
Şi de ce eşti aici, d-le. Chia?
Normal, să devin creştin.
Adică ai venit să crezi în creştinism?
În timp, nu mă îndoiesc că o să mă obişnuiesc cu asta.
Creştinismul nu e o haină, d-le. Chia. Vrei să devii creştin?
Sunt aici. Nu e clar că asta e dorinţa mea?
Deloc. De ce faci asta?
Mi-ai făcut cel mai mare bine.
Acum trebuie să fac cel mai mare bine pe care îl pot pentru tine.
Dacă eu ca Mandarin accept credinţa ta creştină
toţi cei din Pai Tan mă vor urma aşa cum ziua urmăreşte soarele.
Îmi pare rău.
Sunt sigur că vorbeşti bine, d-le. Chia, dar nu îmi vei face mie nici un bine.
Tu nu crezi, nici nu doreşti să crezi.
Acceptarea mea faţă de tine ar fi un fals înaintea lui Dumnezeu.
Vrei să spui că mă refuzi?
Da, exact asta spun.
Şi te rog, nu te simţi că aş vrea vreodată să fac cereri peste recunoştinţa ta.
Nu îmi datorezi nimic.
Îmi pare rău că nu sunt acceptabil.
Înţeleg că este aşa pentru că sunt nevrednic.
Cu toate acestea, probabil poate fi vreun fel în care...
Pleacă.
Părintele îşi dă seama că a refuzat un Mandarin.
Nu văd nici o diferenţă între a cumpăra sufletul unui om şi
luându-l în schimb pentru serviciile oferite.
Mi s-a întâmplat să întreb: Shen-fu a privit sau s-a plimbat pe dealul de acolo?
Da, adesea. E cea mai frumoasă parte a regiunii.
Proprietatea asta e mare şi întinsă,
mai mult de 60 de mous.
Se numeşte "dealul de jad verde sclipitor."
- Este al meu. - Da, am adunat aşa mult.
Nu pot ajuta dar observ că pământurile şi clădirile misiunii tale...
- sunt într-o condiţie dezastruoasă. - Ne vom descurca cu ajutorul Domnului.
Aş vrea să ajut şi eu, în felul meu umil.
Te implor să mă onorezi acceptând că proprietatea bisericii tale
- să fie dealul de jad verde sclipitor. - D-le. Chia!
Cu tot pământul şi apă şi drepturile unui pumn de pământ, fără restricţie, pentru totdeauna.
Te implor chiar să accepţi să foloseşti 20 din oamenii mei
şi materialele să poţi termina orice clădire pe care vrei să o ai în grijă.
Vorbeşti serios?
Dacă nu aş vorbi, aş fi nevrednic să privesc la fiul meu ca tată al său.
Actele şi hârtiile legale îţi vor fi înmânate mâine.
Joseph! Joseph!
Joseph!
Joseph! Joseph!
Sufletul meu Îl preamăreşte pe Domnul
şi duhul meu se bucură în Dumnezeu, Mântuitorul meu.
Pentru că Cel ce este puternic a făcut multe lucruri pentru mine
şi puternic este Numele Lui.
Doi ani de planuri şi construcţii
au găsit congregaţia mea înflorind şi misiunea mea aproape îndeplinită,
"în afară de mult aşteptata sosire a surorilor."
Du-ne la Părintele Chisholm, te rog. Eu sunt maica Maria-Veronica.
Dar nu eraţi aşteptate decât mâine.
Să ne întoarcem pe vasul acela mizerabil şi să aşteptăm?
Du-ne te rog la Părintele Chisholm odată.
Dar eu sunt Părintele Chisholm.
Sunt mai trist că nu m-aţi întâlnit.
Cineva trebuia să spună un bun venit la capătul a 6,000 mile de călătorie.
Vă rog să înţelegeţi. Scrisoarea de la Angu... din partea Monsignorului Mealey
spune clar că trebuia să sosiţi pe data de 19.
- Asta e mâine. - Vă prezint surorile Martha şi Clothilde.
Ce faceţi? Nu vă pot spune cât de rău îmi pare că planurile au mers prost.
Ne va arăta Părintele camerele? Tovarăşele mele au nevoie urgentă de odihnă.
Desigur.
Urmaţi-mă vă rog
Asta e sala de clasă.
Şi asta va fi casa voastră. Am planificat-o aşa când am construit-o.
Oh, e minunată. E chiar foarte plăcută.
- E chiar o muncă să fie păstrată curata. - Veţi avea destul ajutor.
Femeile creştine v-au aşteptat la fel de nerăbdătoare ca şi mine.
Îmi daţi voie?
Maica Reverend, am...
Mă gândeam că putem lua masa împreună toţi, diseară, pentru o asemenea ocazie specială.
Mulţumesc, dar nu cred.
Dacă putem primi ceva lapte şi fructe după ce ne odihnim cum trebuie
- vom fi gata de munca mâine - Va mai pot trimite şi altceva?
Nimic, mulţumesc.
Mei-li, Mei-li.
Du-te înăuntru şi fă tot ce poţi ca să ajuţi.
Este 19.
A spus foarte clar, 19.
Păi, astăzi este 18. Mâine e 19.
Intră.
Ai trimis fructele şi laptele pentru surori?
Acum câteva ore, Părinte.
Un fazan pe jumătate gătit e bun oricui sau fiecăruia.
- Ce să facem cu ei? - Să facem cu ei?
Joseph, una dintre femei să asta Maicii Maria-Veronica.
Spune-i că aş vrea să o văd.
- Maica Reverend e în sala de clasă. - La ora asta? Eşti sigur?
Am văzut-o intrând. Purta o o geantă de piele cu instrumente de scris.
Atunci i-o duc eu.
Joseph, fazanii se pot păstra până mâine?
Nu sunt în formă bună, să fugă, Părinte.
- Bună seara, Maica Reverend. - Bună seara, Părinte.
Oh, te rog, ia loc. Ia loc.
Rezerva mea de cerneală s-a terminat. Mă gândeam că o să găsesc aici.
- Mica noastră sala de clasa te încântă? - Pare excelenţă.
Vor fi 20 de copii aici mâine dimineaţă.
- Voi veni să îi întâlnesc. - Avem o clinică bună.
Speram că veţi găsi timp să mă asistaţi.
Dacă îmi vei spune orele de program, voi fi acolo.
Nu am multe cunoştinţe medicale
dar am realizat cele mai uimitoare rezultate cu simplul...
- Ce fotografie frumoasă. Ai luat-o tu? - Nu.
- Dar ai fost acolo? - Da. Este Schloss Anheim în Austria.
Schloss Anheim. Sigur am auzit de numele ăsta. Sună istoric. E aproape de casa ta?
- Da. Chiar aproape.
Ce diferit trebuie să fie de casa mea, din Tynecastle.
Nu mă refer doar geografic, ci şi la trăi în toate aspectele.
De exemplu, ideea unei clase conducătoare au unei discriminări rigide intre aristocraţie.
Părinte Chisholm, sunt sigură că înţelegi
că surorile Clothilde, Martha şi eu dorim să lucrăm pentru succesul acestei misiuni.
Trebuie doar să ne spui ce doreşti şi vom face tot ce putem.
În acelaşi timp, cred că ne vei permite o libertate sigură de acţiune.
Ce vrei să spui?
După cum ştii, ordinul nostru e în parte contemplativ.
Am vrea să ne bucurăm de cât mai multă intimitate
să ne luăm mesele singure, să menţinem o gospodărie separată.
Nu s-a intenţionat altceva. Căsuţa va fi mănăstirea voastră.
Atunci îmi vei permite să administrez treburile mănăstirii noastre.
Apropo. Să ai grijă cu banii. Suntem foarte săraci.
Ordinul nostru ne-a făcut responsabile pentru a ne întreţine.
Nu vom cere asistenţă financiară.
Nu? Ordinul vostru nu cere sărăcia sfântă?
Sărăcia sfânta, Părinte Chisholm, nu îmi va cere să cerşesc.
Îţi voi trimite orarul dispensarului şi al serviciilor bisericii.
Bună seara, Maica Reverend.
Tocmai a fost aici să mă vadă, preotul nostru ţăran
picurând părtăşie bună şi foarte atent la manierele sale.
Pantofii săi, oricum, nu erau mai curaţi decât erau azi dimineaţă.
Desigur, Maică, vei ştii
că fiecare cuvânt ce l-am scris e păcat împotriva lui Dumnezeu
dar nu mă pot ajuta.
Mi-e teamă de viitor, zăvorât în locul ăsta izolat,
dedicat să slujesc desigur celor mai neînsemnaţi supuşi ai Împărăţiei lui Dumnezeu
şi dedicat unei credinţe în egalitatea lor cu mine înaintea lui Dumnezeu.
Vreau să fie aşa. Şi aşa o şi am.
Cu trecerea săptămânilor
dezamăgirea mea că am fost incapabil să câştig prietenia Maicii Reverend,
s-a pierdut în creşterea admiraţiei faţă de eficienţa sa
şi maniera în care misiunea prospera sub eforturile ei
şi a celor ce colaborau cu ea.
- Bună dimineaţa. - Bună dimineaţa.
"Tatăl nostru, care eşti în Ceruri"
sfinţească-se Numele Tău,
Vie Împărăţia Ta, facă-se voia Ta
precum în Cer aşa şi pe pământ.
Pâinea noastră cea de toate zilele, dă-ne-o nouă astăzi
şi iartă-ne greşelile noaste...
Bine, Mei-fei.
Asta e tot pentru astăzi. Întoarce-te mâine, bine?
- Mulţumesc, Părinte.
- Da, intră.
Suntem aici, Mumu.
Oh, da. V-aţi adus lucrurile?
Da.
Cele câteva posesiuni umile.
Atunci mergeţi la casă mică. Sora Martha vă va arăta camerele.
Mulţumesc, Mumu.
- Ăsta e cuplul pe care l-ai angajat? - Da.
Am avut de-a face cu ei. Îi cunosc bine, din păcate.
Şi pentru ei, din întâmplare. Mi-au descris incidentul.
Cu greu l-aş numi incident. Nu prea sunt vrednici de încredere.
Găsesc puţină caritate în felul tău, chiar puţină iertare creştină.
Aş eşua în responsabilitatea mea către misiune şi faţă de tine dacă...
Nu ai nici o responsabilitate faţă de mine.
Te avertizez că sunt foarte răi şi te sfătuiesc să scapi de ei odată.
Nu am să scap de ei!
Îţi pot aminti de promisiunea ta că eu voi fi responsabil pentru conducerea casei mele?
Părinte. Părinte.
- Este un om la poarta care vrea să vă vadă. - Cine este?
Cel mai specific om. Vorbeşte în aceaşi limba ca şi Părintele...
- şi nu vrea să-l vadă decât pe el. - Nu ţi-a spus cum îl cheamă?
Da, Părinte. A spus să să vă transmit că el a fost fiul favorit al diavolului.
- Ce? - Joseph! Ai băut.
Este un singur om în lume...
Dar este imposibil! Nu se poate!
Willie Tulloch!
Willie!
- Francie, băiatul meu! - Ce te aduce aici?
- Ce surpriză minunată. - Oh, nu trebuie să fie aşa surprinzător.
După toate, în aproape 40 de ani, un om ştie aşa multe despre Tynecastle decât ar ştii vreodată.
Aşa că într-o zi, m-am întrebat dacă a fost un deal...
dincolo de dealul pe care îl puteam vedea de la fereastra biroului meu.
M-am dus să văd şi aproape George, era încă un deal după el.
Cu un deal după altul, sunt aici în China şi în prezenţa dvs. sacră.
Ţi-ai luat eticheta, omule? Fă onorurile.
Iartă-mă. Maica Reverend, el e Dr. William Tulloch. Dr. Tulloch e un prieten mai vechi.
Cred că e corect să îţi spun, Francie nu e de vină din cauza mea.
Şi eu, în partea mea, de mult am negat că am vreo responsabilitate pentru el.
Nu văd că ar fi vreun motiv pentru care ai fi, Doctore.
Sper că te bucuri de vizită cu noi.
- Sunt sigură că Părintele Chisholm te va primi bine. - Sunt sigur.
- Şi acest Joseph. - Sunt foarte onorat, domnule.
Bună, Joe.
O să îţi luăm bagajele mai târziu. Să intrăm la un ceai.
Dacă mă scuzaţi, am ceva treaba de făcut. A fost o plăcere, doctore.
Plăcerea a fost a mea, Maică.
O femeie desăvârşită.
- Sigur nu doriţi o bomboană? - Nu, mulţumesc.
Da, Judy e o slujnică ciudată, schimbătoare şi imprevizibilă.
Puţin ca ea Maică, probabil.
Ar trebui să se căsătorească într-o zi, mă gândesc, când i se pare potrivit
şi poate va găsi fericirea în viaţă.
Fericirea în viaţă.
Depinde de ce faci tu, ce dai, ce iei.
Am dat oamenilor mii de tablete de aspirină
şi am dobândit un gust pentru whiskey-ul irlandez.
Şi îţi mulţumesc că nu ai folosit egoismul meu plângăreţ
ca un argument să dovedeşti existenta sufletului.
De ce să mă contrazic cu tine pentru ceva ce tu deja crezi?
Priveşte, Francie. În trei zile de când sunt aici...
Joseph?
Suntem pe pământ, ai înţeles asta?
Iartă-mă, Părinte. În dimineaţa asta a trebuit să îi dau lui Hosannah Wong o bătaie.
- Şi? - Soţia lui m-a lovit cu o mătură
- I-am dat şi ei o bătaie. - Drepturi egale pentru femeie. De acord.
În ciuda avertismentelor mele, au continuat să spună multe cuvinte rele despre dvs.
De exemplu, ca acea Maică Maria-Veronica e o mare doamnă iar dvs doar ţărâna.
Toţi suntem ţărână, Joseph. Sigur putem trece de câteva cuvinte rele.
Probabil tu Părinte, care eşti binecuvântat cu toleranţă şi caritate.
- Dar nu eu. - Sunt foarte nemulţumit de tine, Joseph.
Ca pedeapsa vei avea o vacanţă mâine tu şi slujitorul acela nou pe care îl vrei.
Slujitorul cel nou? Să îl bat din nou, Părinte?
Nu, nu!
Willie, mă scuzi, te rog?
- Mi s-a cerut să merg la casa Surorilor îndată. - Desigur.
- Pot fi de vreun ajutor? - Oh, nu mulţumesc. E în regulă.
Părinte Chisholm, slavă Domnului că eşti aici. Ipocriţii aceia!
- Prietenii aceia ascunşi! - Unde sunt Hosanna şi Philomena?
Au plecat cu banii şi cu argintul nostru şi cu crucifixul de fildeş al Sorei Martha.
- Ar fi putut să ne omoare! - Dar nu au făcut-o, Sora Clothilde.
- Unde e Maica Reverend? A fost anunţată? - Imediat, desigur, Părinte.
Nu are nimic de spus. A mers direct în camera ei.
Trebuie pedepsiţi, aceşti oameni mizerabili care fură din biserică.
A fost vina mea că a fost furat crucifixul tău.
Ştiu cât de drag ţi-a fost.
Te rog, accepta asta în locul ei, dacă poţi.
Nu e fildeş, dar are peste o mie de ani
şi a fost totdeauna cea mai valoros lucru a familiei mele şi al meu.
- Noapte bună. - Noapte bună.
- Noapte bună, Părinte. - Noapte bună., Părinte.
- Noapte bună.
- Bună seara, Shen-fu. - D-le. Chia! O adevărată plăcere.
Mă bucur să te revăd. Pot să îţi dau mâna în maniera englezească?
- Pot să îţi dau o ceaşcă de cai în maniera chinezească? - Mulţumesc, dar trebuie să refuz.
Micuţul meu fiu aşteaptă în scaunul meu.
Am venit repede să im dau respectele şi să îmi iau la revedere pentru o vreme.
Chiar acum suntem în drum spre casa mea de vară din munţi.
Casa de vară? Dar numai ce te-ai întors de acolo. Practic deja e toamna.
Îmi voi permite o mare bucurie dacă tu şi doamnele care te însoţesc veţi fi invitaţii mei.
Darurile dvs sunt foarte generoase şi bune, d-le. Chia.
Dar nu părăseşti Păi Tan şi-ţi duci fiul în casa de vară fără vreun motiv important.
- Ce este? - Vrei să... să trec la subiect?
- Exact. - Foarte bine.
După cum ştii, trupele revoluţionare, soldaţii noii Republici Chineze
- au fost în Păi Tan câteva săptămâni. - Da, ştiu asta.
Ce nu ştii e ca nişte trupe Imperiale conduse de Generalul Wai s-au mutat în munţi astăzi.
Deja au dat un ultimatum să se predea, trupelor Republicane
- şi ultimatumul a fost a fost respins cu dispreţ. - Înţeleg. Ce se va întâmpla acum?
General Wai a ameninţat cu un bombardament imediat al oraşului.
Nu pot înţelege de ce nu a început deja.
M-a lovit, Shen-fu, faptul că cu trupele Imperiale în munţi
şi cu trupele Republicane în oraş, misiunea noastră e prinsă la mijloc.
Sunt sigur că neutralitatea mea va fi respectată.
E o prezumţie agreabilă. Dar în orice caz, nu ar fi înţelept
să vă mutaţi tu şi femeile tale într-un loc mai sigur?
Mulţumesc, d-le. Chia, dar sunt sigur că nici unul din noi nu considera
să părăsească misiunea într-o astfel de vreme.
Dacă vă răzgândiţi...
Dar atunci, ai o minte care e de neschimbat.
Din nou, în modă englezească, noapte bună, prietene.
Apreciez că aţi venit, d-le. Chia. Îţi suntem îndatoraţi din nou. Noapte bună.
În numele Cerului, ce a fost asta?
Tragere, cineva trage în noi!
Oh, acum, Sora Clothilde, nu e nimic de bine.
Trupele imperiale de pe deal au deschis focul împotriva oraşului.
Mă tem că e începutul unei bătălii.
- Oh! - Sora Clothilde!
Sunt sigur că îţi dai seama că comportamentul nostru în acest timp
va servi ca un exemplu pentru femeile creştine.
Mă duc la copii. Probabil le este frică.
Linişteşte-i cât de repede şi lasa pe una din femeile chineze să stea acolo.
- Apoi vino în sala de clasă. - Cum spui tu.
Sora Martha, adu atâţi servitori câţi crezi că pot fi de ajutor.
Da.
Joseph, vreau să iei pe unul din oameni şi să mergi în oraş diseară.
Vezi câţi membri ai congregaţiei pot să vină cât de repede la misiune.
Să-şi aducă cu ei aşternuturile şi orice au de mâncare.
Mei-li, tu şi femeile veţi face o listă cu toate proviziile din depozit.
Vom avea nevoie de ea în caz că trebuie să împărţim hrană.
La fel şi medicamentele. Sora Martha va supraveghea.
Sora Clothilde, tu vei avea grijă să nu se facă nici o schimbare în rutină copiilor.
Mai presus de toate, să nu se facă nimic care să îi alarmeze sau să se simtă în nesiguranţă.
Orice decizii îndoielnice vor fi lăsate Maicii Reverend sau mie.
Acum, cred că ar fi bine să începeţi.
Dumnezeu ne-a dat o mare responsabilitate.
Trebuie să muncim toţi din greu.
- Va trebui să uităm unele diferenţe. - Sigur.
Părinte, câteva scoarţe au aterizat în oraş. Multe au luat foc.
Generalul imperial are un mod ciudat de a câştiga dragostea oamenilor
- sfărâmându-i în bucăţi? - Mai bine am vedea cât de rău este, Willie.
- Trebuie să fiu acolo, Willie. - De ce?
- De ce? Pentru că sunt preot. - Dar majoritatea enoriaşilor vor fi în siguranţă.
Iartă-mă, dar ce te face să crezi că eşti vrut acolo, într-o vreme ca asta?
Nu pretind că sunt dorit undeva... dar mila lui Dumnezeu este peste tot.
Nu am voie să o închid în spatele zidurilor acestei mişini.
Primarule, oraşul e plin de oameni răniţi şi pe moarte.
E un mare pericol de molimă. De ce nu se face nimic?
- Ce propune Shen-fu? - Este un doctor englez care face ce poate.
Dar ne trebuie ajutorul oamenilor tăi şi o clădire să o folosim ca spital.
Am destulă minte de copil ca să îi ajut pe fraţii mei civili,
chiar şi fără răsplata, dar nu pot să mă lipsesc de soldaţi.
Omule, tu lupţi pentru a elibera poporul chinez.
Chinezii au nevoie de ajutorul tău, ca să la salvezi vieţile.
Nu văd rost în a aduce persoanele pe moarte înapoi la viaţă
pentru că apoi Generalul Wai să-i ucidă din nou cu tunul lui.
- E aşa de disperată situaţia? - Nu avem deloc artilerie.
Până întăririle promise au să sosească o să fim masacraţi inevitabil.
Oh, Shen-fu.
Când ajungi la misiune, poţi spune o rugăciune pentru noi.
Nu mă întorc la misiune. Merg pe strada Făcătorilor de Coşuri.
Ce puteţi face tu şi doctorul tău singuri?
- Orice bine atâta vreme cât putem. - Aşteaptă.
Vei avea spitalul tău, Shen-fu.
Judecătorul imperial este un laş şi un hoţ.
Îi vom ocupa casa şi chiar eu îi voi dărâma uşa din faţă.
Primarule.
Spune-le să o aducă pe următoarea înăuntru.
Şi nu uita, o trupă are datoria să frece podeaua ăsta
continuu şi cu dezinfectant
E confortabil să ştim că atunci când suntem loviţi
vom fi cele mai antiseptice cadavre în Păi Tan.
Dar nu uita cât de aproape este de curăţenia evlavioasă.
Poate, dar niciodată nu am văzut evlavia omorând gândaci.
Nu fii şocat. E o problemă de religie.
El crede în Dumnezeu, tu probabil contezi pe Confucius şi eu îmi pun încrederea în profylaxis.
Între timp, aici e un pacient pentru amândoi.
Mai bine să goleşti întreaga secţiune.
Cum spui tu, Doctore.
Nu e o idee bună, Francie, dar e vital de necesar să-i aşezăm pe cei morţi.
Sub aceste circumstanţe asta e singura metodă adecvată.
Sub nici o circumstanţă arderea poate fi numită o metodă adecvată, Willie.
Depinde de punctul de vedere. De unde stau, văd acest sat
lăsat fără apă proaspătă şi fără condiţii de igienă.
Văd molima aşteptând să se mişte prin colibele astea mizerabile
umplute cu morţi neîngropaţi.
Avem o responsabilitate şi faţă de cei vii, Francie.
Da, avem.
Se pare că nu este nici o alternativă.
- Eşti sigur că toate rănile au fost îndepărtate? - Da, dar nu a fost uşor.
Nu vor să lase morţii. Te vei alătura mie, Shen-fu, în atingerea holocaustului nostru?
- Tu, Doctore. - Nu, mulţumesc.
Spune-mi, poate fi iadul mai rău decât asta?
Soarele e în drumului sus şi arma aia distrugătoare a plecat la culcare.
Altă dimineaţă e aici şi altă noapte e plecată.
Voi scrie o carte:
Şase zile şi şase nopţi în abdomenul chinez.
Trebuie să fiu neghiob. Vorbesc cu mine.
Oh! Aiurea. Trebuie să moţăi.
Nu ştiu de ce e aiurea, văzând că nu ai dormit de aproape o săptămână.
De ce nu laşi colecţia de azi mie şi armatei?
Du-te pe deal şi fă-ţi o baie şi 400 de clipiri.
O să fie o privelişte frumoasă: un om al lui Dumnezeu ferindu-se de rău.
Nu e timpul să ne gândim la aparenţe.
Pe lângă asta, cine o să te vadă în acest avanpost al umanităţii?
Nu suntem nevăzuţi oriunde, Willie.
Omoară-te dacă la asta te gândeşti, dar păstrează-ţi motivele pentru tine
- pentru că mă înnebunesc! - Eşti acolo, Shen-fu?
- Părinte Chisholm! - Ce faci aici?
- Noaptea trecută au incendiat misiunea. - Ce? A fost cineva rănit?
- Cum sunt copiii? - Copiii sunt bine, dar frumoasă noastră biserica...
A fost distrusă de foc. Unii au fost răniţi când au încercat să salveze lucrurile de la altar.
Spune-i primarului că am să mă întorc.
Oh, Părinte, pe aici. Şi ţine-ţi capul aplecat.
Willie!
Willie.
Francie?
Dacă te-ai rugat pentru tine, du-te înainte.
Dacă e pentru mine, îţi pierzi vremea...
Da şi pe al lui Dumnezeu.
Lasă-l pe El să judece asta, Willie.
Respiraţia mea e la pământ...
febra a urcat...
şi eu sunt adâncit în Valea Umbrei.
Şi, Francie, încă tot nu pot crede în Dumnezeu.
- Eşti supărat pe mine? - Sigur că nu.
Eşti dezamăgit că nu te las să mă mântuieşti?
Mântuirea ta e treaba ta, Willie şi a mea.
Când o să vii în Împărăţia ta, nu-mi caută numele în registru.
Ar fi amuzant să ne întâlnim prin şansă.
Francie...
Nu te-am iubit niciodată ca acum pentru că nu ai încercat să mă împingi în Cer.
Vezi...
- Am o durere de cap oribilă. - Dă-mi mâna.
Din adâncuri am strigat către Tine, o Doamne.
Doamne, ascultă-mi glasul.
Fii atent la vocea rugii mele pentru că la Domnul este milă.
Cu El aici este izbăvire din belşug.
Glorie Tatălui, Fiului şi Duhului Sfânt.
Într-un fel, acţiunile mele pot fi responsabile pentru bombardamentul bisericii.
Iar la amiază, câţiva soldaţi răniţi şi-au făcut drum spre dispensarul nostru.
A fost peste puterile mele să-i accept.
Nu e altceva de făcut. Aş fi făcut la fel.
Trebuie să fie o lovitură grea pentru tine
să vezi frumoasa ta biserică dorită doar să fie distrusă.
Nimeni nu poate distruge biserica mea. O voi construi din nou.
Cât timp voi trăi, îmi voi zidi biserica.
Părinte. Părinte.
Părinte, Căpitanul Imperial, cel care comandă armata, este aici.
- Cere să vorbeşti cu el. - Bine.
- Ai vrut să mă vezi? - Da. Generalul Wai are câteva cereri.
Unu: Vei înceta să adăposteşti duşmanii răniţi.
Răniţii sunt dincolo de luptă. Nu pot face rău nimănui.
Doi: Generalul Wai vă oferă onoarea de a contribui la provizia lui.
Prima ta contribuţie va fi 800 livre de orez...
şi toate conservele americane din posesia ta.
- Suntem deja în criză de mâncare şi nu... - Trei: Este esenţial ca toţi chinezii
să fie eliberaţi de sub protecţia ta să să înscrie în armata Generalului Wai.
Şi ce se va întâmpla dacă aş refuza onoarea de a accepta aceste cereri?
Deja ia primit un indiciu neînsemnat.
În mai puţin de jumătate de oră aş putea să transform misiunea ta în praf.
Trebuie să înţelegi că îmi va lua ceva timp să îţi pot îndeplini cererile.
- Cât timp îmi va da Generalul Wai? - Posibil până mâine...
ai grijă să îmi duci diseară, la miezul nopţii la comandamentul meu
un dar personal constând în mici bunuri suficient de valoroase
să conţină o ofertă potrivită.
Se pare că nu am altă alternativă. Voi fi la poziţia de tragere diseară.
Bine. Te voi aştepta.
Te avertizez să nu dai greş.
- Joseph. - Da, Părinte?
Spune-i maicii reverend că merg în oraş.
Maior Shon, crezi că e posibil să capturezi armata Generalului Wai?
Cam 20 din oamenii mei explica acum străbunilor lor de ce nu este posibil.
- Ştiu.
Înţeleg că unii au slujit la misiunea ta, lucru pentru care îţi mulţumesc.
Dacă aş avea mai aproape tunul ăsta dezonorabil, l-aş demola, dar nu pot.
- E o cale de a te apropia de el. - Nu mă îndoiesc de bunătatea ta.
Dar permite-mi să mă îndoiesc de abilitatea ta de a face minuni.
Mi s-a ordonat să aduc mâncare şi bani
căpitanului în comanda armatei diseară înainte de miezul nopţii.
Prietene, eşti un dar nemeritat din Cer.
Mă tem că am uitat de Cer în seara asta.
Atunci concentrează-te mai mult pe ce am să îţi propun.
Shen-fu! Trebuie să fie devreme.
- E doar 11:30. - Înţelegi exact care vor fi urmările?
- Da. Am mai încercat de multe ori. - Pentru a 13-a oară atunci.
În acest sac este cordit şi o canistră de benzină.
Când dau foc benzinei, o să se aprindă imediat şi o să explodeze.
Dar chiar înainte să îmi ridic revolverul, trebuie să te îndepărtezi imediat de tun.
- Înţeleg. - Trebuie să fi departe, explozia va fi extremă.
Căpitane! După ce Shen-fu şi eu am plecat, vei număra 250 cu uşurinţă.
Atunci tu şi oamenii tăi ne veţi urmă cu grijă.
După ce are loc explozia, voi veţi ataca cu succes. Asta e tot.
- Da, domnule. - Luminează torţa acum, dacă vrei.
Şi pentru dragostea Domnului tău din Cer şi pentru trupul meu pieritor
stai departe de sacul ăsta.
Sunt Părintele Chisholm. Mi s-a spus să vin la căpitanul vostru.
Ai adus ce ţi s-a cerut?
Ţi-am adus o încărcătură de bunuri, care sper că te va impresiona.
Şi ţi-am adus şi ceva bani.
- Dă-mi-i. - Bine.
De ce ţii asta?
Vreau asigurarea că misiunea nu va fi vătămată.
Nu doar că misiunea nu va fi afectată
dar mâine o vom ocupa şi o vom pune sub protecţia noastră.
Mi-ai dat cuvântul tău.
Nu te mai văita şi dă-mi banii!
Shen-fu, fugi! Salvează-te!
- Sunt la misiune? - Da, Părinte.
Toţi suntem bine şi în siguranţă.
Şi arma... E terminată?
E terminată şi 32 de duşmani făcuţi bucăţi.
Niciodată în viaţa mea nu am mai văzut o ucidere aşa drăguţă.
Încă una aşa şi mă vei obliga să îndur Creştinismul.
Întrebarea este cât timp va mai fi nevoit creştinismul să îndure asemenea ucideri?
"Piciorul meu zdrobit a fost îngrijit îndată..."
Când vestea a ajuns la Angus Mealey, Monsignor Angus Mealey de acum,
a fost să ne viziteze,
"spre binele Societăţii Internaţionale pentru Propagarea Credinţei."
- Francis! - Angus!
Francis, dragul meu camarad. E minunat să te văd din nou!
E o mare plăcere să te primesc, Angus.
- Ce zi minunată. Ce vreme vindecătoare. - Intră. Intră.
Văd că te-ai rănit la picior, bătrâne. Sper că nu e nimic serios.
Ei bine, copii. Vă mulţumesc. Mulţumesc. Sora.
- Oh, Maica Maria-Veronica. - Maica Reverend, ce mai faceţi?
Ce mai faci, Monsignor?
- Sora Clothilde. - Sora Clothilde.
- Sora Martha. - Sora Martha.
- Ce mai faci? - Ce mai faci?
E un loc splendid. Splendid. Da, splendid.
Acum îmi pare rău că nu pot rămâne decât azi şi la noapte
dar ştii că trebuie să îmi continui drumul mâine.
Între timp, lasă-mă să mă umplu cu amintiri despre frumoasa noastră misiune.
Angus, vreau să îţi spun ceva.
Mai târziu, dragul meu prieten. Mai târziu.
Să furăm aceste momente pentru a ne bucura de fericirea reuniunii şi companiei.
Apoi, după o baie fierbinte şi o schimbare...
Francis, eu...
Nu înţeleg. Ce s-a întâmplat cu biserica ta?
Am avut câteva neînţelegeri, Angus.
Nu am să încerc să îmi ascund dezamăgirea faţă de tine, Francis.
Sincer, inima mea a celebrat liturghia în biserica ta.
Dezamăgirea ta nu e mai mare decât a noastră, Angus.
Chiar am promis o lectură la cartierul general în Londra:
"Misiunea St. Andrew, sau Dumnezeu în întunecată China."
Ne pune pe toţi într-o poziţie foarte jenantă.
- Chiar îmi pare rău. Am încercat să explic... - Nu îţi reproşez.
Nu a fost vina ta, ştiu.
Totuşi, dacă Maica Reverend nu l-a confruntat pe generalul acela mizerabil...
A făcut exact cum aş fi făcut eu. Tu ai fi făcut altcumva?
Nu, nu, nu. Sigur că nu.
Dar sunt multe feluri de a înfrunta dificultăţile, Francis
şi unele mai satisfăcătoare ca altele. Şi noi am avut greutăţile noastre, acasă
cu reorganizarea necesară după moartea episcopului MacNabb.
Oh, nu.
Oh, nu ai fost anunţat? Îmi pare rău.
Da, a murit în martie de pneumonie.
A fost un om foarte bătrân, desigur...
A fost succedat de episcopul Tarrant, cea mai vrednica alegere.
Trebuie să luăm lucrurile aşa cum sunt şi să le facem faţă.
Acum că sunt aici, voi face tot ce pot să îndrept lucrurile.
Am puţină experienţă în lucrurile astea.
S-ar putea să te intereseze să auzi într-o zi cum...
Cred că eşti un preot bun, Francis.
Şi acum ai descoperit ce oameni fricoşi suntem.
Nu mă pot gândi că eşti în biserică, prin şansa, ci cu un motiv.
Putem cădea de acord ca Dumnezeu are căile Lui? Nu?
Se pare că te-a deprimat de-a dreptul.
Ce spui de o plimbare înviorătoare?
Apoi în seara asta, după cină, o putem distra pe Maica Reverend...
şi putem avea o conferinţă parohiala la masa rotundă.
Mă tem că vei primi o altă dezamăgire acolo, Angus.
Maica Reverend nu părăseşte niciodată casa surorilor după ora cinei.
Nonsense! Nu ai întrebat-o cum trebuia, sunt sigur.
Îmi iau libertatea să îi trimit o invitaţie.
Bine, o să vină. Haide, Francis.
Nu este important, desigur, dar s-a spus
că eu sunt cel mai tânăr monsignor din dioceza de nord.
Am fost acuzat că am o glandă tiroida prea activă.
- Un pahar de vin, Maica Reverend? - Nu, mulţumesc.
Dar e de prima clasă, te asigur. Pale Amontillado. Nu?
- Francis? - Da, mulţumesc.
A călătorit puţin, probabil, ţinând cont că a venit cu mine de acasă.
Ştii, trebuie să recunosc că mă fascinează China.
Sunt foarte împotriva celor din lumea noastră
care încă considera chinezii ca o rasă inferioară.
Chiar nu sunt limite beneficiilor credinţei în Dumnezeu
şi săpun şi apa din belşug.
Notiţele tale sunt chiar remarcabile, Angus.
Am înţeles că tu ai înfiinţat două misiuni noi în Japonia
şi un seminar băştinaş în Nantou.
Da şi sunt bucuros să spun că toate trei înfloresc.
Din nefericire pentru tine, oricum, Francis...
au făcut presiuni în rezervele noastre financiare.
Nu văd cum ai să îţi reconstruieşti biserica.
- Mă tem că Societatea nu îţi poate da bani. - Nici nu am cerut.
Dacă ai fi avut un succes mai mare
cu unii din clasa mai bună, comercianţii bogaţi.
Dacă prietenul tău d-l. Chia ar fi văzut lumina.
Nu şi s-a arătat foarte generos. Nu am să îi cer nici măcar un alt penny.
Asta e treaba ta. Dar trebuie să o spun blând, Francis
pe tabelele noastre la centru...
Îmi pare rău să o spun, dar rată convertirilor la tine e cea mai joasă.
Credeam că misionarii diferă în capacităţile lor individuale.
Oh, sigur nimeni nu se îndoieşte de capacităţile tale, Francis.
E doar felul în care faci lucrurile.
Trăieşti într-un mod sărăcăcios mâncând în bucătărie şi toate astea.
Ar trebui să impresionezi băştinaşii, mai mult decât să le arăţi.
Dar chinezii urăsc acest fel de pretenţii...
şi preoţii ce o practică sunt priviţi ca dezonorabili.
Preferi să le aparţină preoţilor lor păgâni, bănuiesc.
Păgânii nu sunt întotdeauna josnici, aşa cum creştinii nu sunt întotdeauna superiori.
Mulţi din preoţii lor sunt oameni buni şi nobili.
Ia-o cum vrei.
Mă miră.
Încă pot oferi lectura aceea în Londra.
Voi face subiectul meu pericolele şi dificultăţile câmpului misionar.
"Dumnezeu îi pedepseşte pe ai Săi."
Îţi place această idee, Maica Reverend?
Sunt sigură că judecata mea înseamnă aşa de puţin
faţă de vastă ta experienţă în asemenea probleme.
Şi acum e timpul să plec.
Vă pot conduce la casa dumneavoastră, Maica Reverend?
Mei-li şi eu ne descurcăm foarte bine. Nu te deranja, Monsignor.
Oh, nu mă deranjez deloc, vă asigur.
Pe lângă asta, ai putea avea câteva probleme uşor de discutat
departe de prezenţa Părintelui Chisholm.
Părintele Chisholm e informat de toate problemele mele.
În acest caz, vom discuta cu baroneasa, distinsă dumneavoastră mama,
pe care am avut plăcerea să o întâlnesc în Vienna anul trecut.
Nu, mulţumesc.
- Noapte bună, Părinte Chisholm. - Noapte bună, Maica Reverend.
- Noapte bună, Joseph. - Noapte bună, Maica Reverend.
Revin, Francis.
- Părinte, pot spune ceva păcătos? - Sigur că nu.
Îl vei auzi în confesare oricum, pentru că mă gândesc la asta.
- Joseph. - Da, Părinte.
Prea mult săpun şi prea multă apă face sticla de vin să cadă şi să se spargă.
Maica Reverend, la revedere.
Sora Martha, Sora Clothilde, la revedere.
A fost generos din partea prietenului tău, d-l. Chia, să mă lase se împrumut scaunul.
Fi sigur şi mulţumeşte-i pentru mine, bine?
Nu vrea să i se mulţumească. El o priveşte ca pe o onoare.
Da, bănuiesc că aşa e. Totuşi, îi pare imposibil să...
nu voi fi niciodată în stare să adâncesc mintea orientală.
E de nepătruns, pozitiv de nepătruns.
Francis, băiatul meu, noroc şi Domnul să te binecuvânteze.
Mulţumesc, Angus. Întoarce-te din nou.
Îţi promit o biserică în care vei fi mândru să sărbătoreşti liturghia.
Practic şi tu eşti un oriental, după cum înţelegi implicaţiile.
Voi renunţa să mai încerc. Îţi vei construi biserica.
Nu mă pot gândi la vre-un fel în care să fie posibil.
De asta ştiu că vei putea.
La revedere, Francis.
La revedere, Angus.
- Bine
- La revedere! - La revedere!
La revedere.
Pot vorbi cu tine?
Oh, te rog să mă scuzi. Nu am reţinut.
- Nu vreau să te deranjez. - Deloc.
Cum vezi, nu am nimic de făcut.
Am venit să îţi spun ceva şi nu mi-e uşor.
- Te rog, ia loc. - Mulţumesc.
De la prima noastră întâlnire
m-am comportat ruşinos şi păcătos faţă de tine.
Vreau să ştii că îmi pare foarte rău pentru comportamentul meu.
Crede-mă, nici o scuză nu a fost vreodată mai ticăloasa că a mea
şi nu a fost nimeni mai nevrednic de iertare.
- Nu trebuie... - Te rog.
E mai uşor pentru mine să vorbesc acum.
Devine tot mai uşor cu fiecare cuvânt.
Ce ciudat e acest moment al celei mai mari umiliri trebuie să aducă cu el
singură pace pe care o cunosc cu adevărat.
M-am născut în aroganţă, Părinte şi şi m-am gândit la cei ce nu sunt aşa.
Cum pot spera să trăiesc după Cuvântul lui Dumnezeu
care este acelaşi pentru toţi?
Ştiam că umilinţa ta era adevărată şi a mea doar o datorie.
Ţi-am jignit compasiunea ta adâncă şi sinceră
pentru că a mea era dificilă şi plină de îndoială şi durere.
Noaptea trecută am vrut să îi cer Părintelui Mealey să mă trimită departe.
Dar pe când stăteam în bucătărie şi l-am auzit umilindu-te
şi am simţit măreţia credinţei tale şi curajul din inima ta
şi te-am văzut respingându-l pe acest preot lumesc
care nu e vrednic să îţi dezlege încălţămintea...
Oh, iartă-mă, Părinte.
Iartă-mă. Vai de mine.
Nu trebuie să te iert pentru nimic.
Mă bucur că nu mă mai displaci.
Ştii, toţi suntem copii ai lui Dumnezeu
şi cu ajutorul Lui, vom lucra şi ne vom maturiza.
Cei 10 ani ce au trecut au fost roditori, liniştiţi
şi neobservaţi în trecerea lor, aşa cum trebuie să treacă anii.
Aş vrea să notez, chiar dacă nu interesează pe nimeni
că m-au tratat cu o bunătate exagerată
exceptând, creşterea problemelor cu piciorul meu rănit
şi abilitatea de a vedea mai departe decât lungul naşului meu.
Dar bucuria mea era un atelier
echipat pentru orice pentru a repara băncile şcolii,
şi să separe ceara de miere.
Din ceară am făcut lumânări pentru biserica
şi mierea va merge la copiii mei şi într-o zi la copiii copiilor mei.
Două sute de suflete credincioase sunt în congregaţia mea
şi nici măcar o boabă de orez în cărţile lor de rugăciuni.
Noua noastră biserica a fost doar una din multele noastre datorii ce le aveam
prin grija Maicii Maria-Veronica
şi faţă de generozitatea familiei ei.
Câteva din fetele mai în vârstă erau deja novice şi celelalte erau gata să meargă în lume,
această lume pe care, o voi păstra mereu...
e mai aproape de Cer decât credem.
Miere proaspătă, prieteni. Miere proaspătă.
Păcat că nimănui nu-i place.
Joshua, spune-mi, ce faci mai repede, îţi înveţi catehismul sau mănânci miere?
- Mănânc miere - Mănânci miere?
Dumnezeu te iubeşte, Joshua, pentru că ai spus adevărul.
Pentru asta vei avea porţie dublă.
Cum putem restaura disciplina?
- Toţi vor fi geloşi pe Joshua. - E foarte simplu.
Dă-le la toţi porţie dublă cu complimentele lui Joshua.
- Ţi-a dat Joseph veştile? - Că vrea să se căsătorească?
Oh, el e ultimul. Fata asta l-a lăsat neajutorat mai bine de un an.
Mă refeream la ceva mai puţin voios.
O altă misiune a fost deschisă în Păi Tan.
Au închiriat o casă frumoasă şi au o grămadă de bani.
Americani, desigur. - Da.
Intenţionează să construiască un aşezământ enorm
cu şcoli pentru băieţi şi fete, locuri de joacă şi un spital cu un doctor rezident.
Sună foarte benefic.
- Ce denominaţie este? - Sunt Protestanţi.
- Metodişti americani.
Îmi amintesc când am fost băiat şi mergeam la cules de boabe.
Eram totdeauna jignit de ceilalţi băieţi care găseau aceleaşi tufişuri ca şi mine
şi insistau să culeagă boabele.
Ştiam că au atât dreptate ca şi mine. Şi totuşi...
Şi ce ai să faci cu băieţii ăştia?
Să fac?
O să îmi iau hainele bune, o să îmi iau umbrela şi o să îi chem.
Bună seara. Sunt Părintele Chisholm.
Mi-am luat libertatea de a fi chemat să vă urez bun venit în Păi Tan.
- Oh, de ce nu intri? - Mulţumesc.
Va trebui să ierţi felul cum arată lucrurile. Încă nu am despachetat.
- Dr. Fiske, el e soţul meu... - Cine este, Agnes?
- E acolo. E un vizitator, Wilbur. - Atunci lasă-l sau las-o să intre.
- Dacă nu vă supăraţi. - Va fi plăcerea mea.
- Ce mai faci? - Sunt Părintele Chisholm. Bun venit în Păi Tan.
Mulţumesc. Am auzit lucruri bune despre tine, Părinte.
Nu ştiu dacă să vă mulţumesc pentru asta sau nu.
Oh, ar trebui. Poţi fi mândru de reputaţia ta.
Sincer, sunt surprins că am una defel.
Veştile circulă uimitor de repede în China
şi reputaţiile sunt făcute sau nefăcute la fel de repede.
- Nu iei loc, Părinte? - Mulţumesc.
- Îmi daţi voie? - Mulţumesc.
Încă suntem singuri în casă, dar probabil vă pot pregăti un ceai.
Nu te deranja, te rog. A fost nepotrivit din partea mea să vin neanunţat.
Aveţi o clădire splendida aici.
Speram să o facem aşa, în orice măsură.
Spune-mi, Părinte Chisholm, te simţi jignit de venirea noastră aici?
Ce justificare aş putea avea pentru un asemenea sentiment?
- Niciunul, sigur. Dar ştim, nu, Agnes? - Păi, într-un fel.
Vezi tu, suntem în regiune de nouă ani.
- Şi tu eşti aici de mai mult timp de atât. - Apoi a venit un alt misionar.
Desigur, nu era catolic, dar mă tem că am simţit puţin...
Sincer, regretăm venirea lui, Părinte.
Câteodată mă întreb cum apare credinţă creştină în mintea chinezului,
cu toate sectele diferite strigând în acelaşi timp:
"Veniţi aici. Asta e singură. E cea adevărată."
Am văzut multe din astea. Suntem veterani - peste 20 de ani în China.
- Peste 20 de ani! - E mult timp.
Provenim din New England, din Mâine.
Amândoi ne-am născut, am crescut şi ne-am căsătorit în acelaşi oraş.
- Ai fost vreodată în Maine, Părinte? - Nu.
Nu pare prea mult, căsuţe din lemn, mesteceni, afini, homar.
- E drum lung de acolo. - El e fiul nostru, John.
A fost făcută când a fost la Harvard înainte să plece la Oxford.
Are o fată frumoasă. E tot în Anglia?
Da, face munca de instalare. Acum e într-un loc numit Tynecastle.
Tynecastle? Acolo e casa mea. Aţi fost vreodată acolo?
Oh, da, anul trecut, pentru 2 săptămâni.
Am o familie acolo. Asta e, o mătuşă şi o fată a unui vechi prieten.
Când am fost acolo, am avut plăcerea de a-l întâlni pe rectorul Catedralei Tynecastle
Monsignor Mealey - Angus Mealey. Îl cunoaşteţi?
Da, foarte bine. Am copilărit împreună.
- Minunat om. - Oh, minunat.
I-am spus, doar o umbră oficială, ai spune?
Nu oficial.
Uh, sufocant.
- Ai spus "sufocant"? - Hotărât sufocant.
Agnes, pune ceaiul acela pe foc.
Părinte Chisholm mergem să facem o vizită.
E frumos.
Vă mulţumesc pentru ospitalitate.
Şi încă o dată, bine aţi venit Păi Tan.
Nu vă pot spune ce bucuros m-aţi făcut prin prietenia voastră.
Şi apropo, nu sunt un doctor rău.
- Lăsaţi-mă să vă fiu de ajutor. - Ne vom ajuta unii pe alţii.
Aşa!
- Shen-fu! - D-le. Chia.
Mă bucur să te văd.
Am dreptate să afirm că Părintele tocmai s-a întâlnit
cu misionarul acela nou sosit şi cu femeia lui?
Da, sunt misionari americani de religie protestantă.
Oraşul nostru pare să atragă mai mult decât binele pe care îl face.
Eu unul, nu îmi pot imagina grădina misiunii mai plăcută decât dacă vă plimbaţi dvs în ea.
Mulţumesc, prietene.
Îmi aduc aminte când Părintele a venit aici acum câţiva ani...
a fost tratat cu răceală.
S-ar putea să mă uit cu neplăcere la aceşti noi misionari.
Cine ştie, dar această serie de nenorociri
vor cădea peste aceşti închinători la acest dumnezeu fals
şi îi vor obliga, cu părere de rău, să plece.
Nu sunt închinători al unui dumnezeu fals, d-le. Chia.
- E acelaşi Dumnezeu pe care îl slujesc. - Incredibil.
Aş vrea să discut doctrina aceasta în detaliu.
Oh, trăsură asta are loc doar pentru trupul meu mizerabil.
Îmi poţi permite să mă plimb alături de tine?
Ar fi o mare onoare.
Am adoptat obiceiul vostru de a saluta lumea folosind mâinile.
Poate în timp, voi găsi şi plimbarea la fel de egal suportabilă.
"Doar când mă uit înapoi printre paginile acestui jurnal
"atunci îmi dau seama cât timp a trecut pe lângă mine,
"cum anii au căzut în poala mea"
"aproape la fel de repede pentru mine să spun unul de celălalt."
"Câţi ani?
"Zece? Doisprezece?
"Destul, oricum, ca să ştiu că am îmbătrânit în exilul meu.
"Mi-am amintit asta oriunde m-am uitat.
'"Joseph, de exemplu, cu trei fii aşa bătrân, aproape, pe când era
"în acel ceas întunecat când a venit la mine.
"Acum că a venit timpul să plec acasă îmi petrec timpul memorand fiecare chip
"fiecare copac, fiecare piatră, a iubitei mele misiuni
"ca şi cum, în acest fel, le-aş pute duce cu mine.
"Doi preoţi au fost trimişi să mă asiste şi să slujească în locul meu după plecarea mea.
"Părintele Chou era un tânăr chinez, de la Colegiul din Pekin."
"Părintele Craig era un tânăr american nu prea blând,"
care a fost faimos la Universitatea Notre Dame pentru că a jucat fotbal american.
"Sora Mary a venit din Australia după ce a murit Sora Clothilde."
- Părinte? - Ia-l.
E timpul să vă beţi laptele.
Şi care e scopul acestui tratament?
Să mă faceţi să mugesc ca o vacă tot drumul spre casa spre Scoţia?
Pune-o jos în faţa lui, Sora Mary.
Am să văd dacă a făcut aşa cum a spus.
Şi de ce trebuie să fac aşa cum mi-a spus Wilbur Fiske să fac?
Pentru că e prietenul şi doctorul tău şi ştie ce e mai bine pentru tine.
Poimâine, voi putea să hotărăsc singur ce să mănânc sau ce să beau.
Nu vreau să merg. Nu vreau să plec de aici.
Sincer, nu e nimeni aici care vrea a te vadă plecând.
E greu să îmi amintesc că ai fost rechemat pentru binele tău.
E greu să mă gândesc la orice dar ne vei lipsi foarte mult.
Mă tem că am ajuns la vârsta când e mai uşor să ai parte de moarte decât de viaţă.
O mare parte din viaţa mea va rămâne în urmă cu voi.
Viaţa mea m-a preocupat de curând acum că e aproape pe sfârşite.
Am început să îmi recitesc jurnalul. Cu siguranţă o slăbiciune a unui bătrân.
Ce lipsite de proporţie sunt evenimentele vieţii noastre
cu cuvintele prin care le descriem.
Nimeni nu a fost vreodată în stare să descrie durerea şi dragostea,
sau frica de Domnul, la fel de bine cum le simţim.
Asta e o poză cu Andrew. Băiatul cel mic al lui Judy.
Cum ai spus? Un tânăr slab.
Oh, da, e slab.
Are asta de la bunica lui, de la Nora.
Ce continuitate ciudată de nefericirea a fost asta.
Prima dată Nora,
apoi Judy, care a trăit şi a murit la fel de mizerabil cum s-a născut.
Şi acum Andrew, părăsit de tatăl său şi vrut de nimeni decât de mine.
- Cine are grijă de el? - Femeia care l-a căutat pe Judy.
Polly a lăsat nişte bani şi am trimis puţinul ce l-am avut.
Nu aş putea niciodată să trimit după el. Trebuie să iau în calcul posibilitatea...
că ar putea ajunge aici şi să nu mă mai găsească.
Şi acum că îl voi vedea curând, îmi dau seama cât de stupid e pentru mine
să gândesc că ar conta mai mult pentru el oricare.
Uite un paragraf din istorie.
"21 Ianuarie 1935.
Angus Mealey este acum episcop în Tynecastle."
Era inevitabil.
Trebuie să spun că mă fost mai repede bucuros cu reacţia mea la veşti.
Aş fi aşa dezamăgit dacă aş fi gelos. Dar nu am fost şi nu sunt.
- Mă bucur pentru Angus. - Sunt sigur că şi el se bucură.
Vezi?
Eram conştient de diferenţa dintre Agnus şi mine.
Angus e un om prezentabil şi cu mare farmec, care ajuta oriunde şi pe oricine.
Abia am avut 6 prieteni în toată viaţa mea
Şi aceştia, în afară de unul au fost nişte oameni umili.
Ar trebui să mă întristeze să mă gândesc câte a făcut prin viaţa lui
şi cât de puţine am făcut în viaţa mea.
Mi-am lovit capul atât de des şi de greu în eforturile mele înaintea lui Dumnezeu.
Nu vreau să am lipsa de respect faţă de episcop
dar părerea mea e ca tu eşti mai aproape de Dumnezeu decât el.
Amurgurile vin mai repede zilele astea. Vara şi eu suntem aproape duşi.
Şi cum să scriu intrările acestea din urmă şi triste a tuturor?
În ziua asta i-am spus la revedere Maicii Reverend Maria Veronica.
Cum poate spune cineva la revedere unui prieten
cu care a împărtăşit dezamăgiri, împliniri, aproape o viaţă întreagă?
Am lucrat împreună mulţi ani prin revoluţie, molimă, foamete şi sărăcie
şi am ajuns să ne cunoaştem foarte bine.
Când am insistat că nu vreau să părăsesc misiunea
ea m-a făcut prostesc de fericit încurajând rebeliunea.
Şi totuşi amândoi ştim că nu am avut în vedere propriile preferinţe
împotriva manifestării înţelepciunii funcţiei
şi asta, să citez pe cel mai înţelept om pe care-l cunosc
"l-am lăsat pe Dumnezeul cel Atotputernic să aibă calea Lui."
Şi fie ca acest Dumnezeu Atotputernic să vegheze peste ea
să o binecuvânteze şi să o păzească, mereu.
Dragul meu prieten...
Nu te voi uita niciodată.
Idiot mic, de ce ai fost sus?
Îmi pare rău, Părinte. Dacă nu i-am fi organizat ar fi fugit liberi.
- Nu ai vrea o răscoală în ziua ce ţi-a rămas. - O răscoală. Ce...
Ascultă asta. - E cântarea mea preferată.
- O porţie dublă de miere pentru fiecare copil. - Da, Părinte.
La revedere prietene. - La revedere, Părinte.
La revedere, Chia Yu.
La revedere, Părinte. Dumnezeu să te binecuvânteze.
Anna, eşti încă favorita mea.
- Şi care Anna eşti? - E Anna numărul 3.
- Joseph? - Părinte.
Reverend şi ucenic vrednic al Dumnezeului din Cer,
cu gel mai greu chin, noi, copiii tăi
ca noi, copiii tăi...
noi, copiii tăi...
copiii...
Mulţumesc, Părinte. Nu foloseşte.
Ce am vrut să spun e spun e scris pe sulul din care citeşti.
Am spus de 12 ori perfect în faţa soţiei şi a copiilor mei.
Dar cum pot să îţi vorbesc în cuvinte ce le-am memorat
ca un papagal sau ca un copil?
Nu e nimeni aici care nu are amintiri cu tine şi cu dragostea şi bunătatea ta.
Fiecare să îşi vorbească în inimile lor pentru ei înşişi.
Cât despre mine, drag Părinte Francis...
nu pot vorbi.
Nu am alte amintiri decât cele cu tine. Nu am altă viaţă decât cea cu tine.
Joseph, vechiul meu camarad.
Bunii mei prieteni, ce pot să spun?
Nu am nici talent şi nici cunoştinţă
să găsesc cuvinte despre ce e în inima mea.
Veţi auzi doar cuvintele gurii a unui bătrân sentimental
care se teme de moarte să se facă singur de râs.
Mă veţi lăsa să vă binecuvântez pe toţi?
Doamne, lasă ca binecuvântările Tale să cadă peste aceşti copii ai Tăi...
şi prin Harul Tău, adu-le pace. Mulţumire până la sfârşitul zilelor lor.
Mulţumesc.
- Bună dimineaţa, Părinte.
Bună dimineaţa. Bună dimineaţa. Sper că ai dormit bine.
De fapt, nu am dormit deloc.
Jurnalul tău a fost pe raftul de cărţi din faţa mea
şi trebuie să îţi mărturisesc că mi-am petrecut noaptea citindu-l.
Sper că nu te superi.
Deloc. Dacă e ceva, sunt încântat.
Ar trebui să îmi imaginez că amintirile unei vieţi aşa incapabile că a mea
- va garanta somnul. - Fără efect?
E o onoare să te cunosc, Părinte.
La revedere, Monsignor.
Nu uita să îi spui lui Angus, adică, Excelenţei sale, despre...
Nu-i voi spune Episcopului nimic ce ar putea
să-ţi afecteze poziţia aici sau speranţele tale de viitor.
- Mulţumesc. - Mulţumesc, Părinte Chisholm.
- Mulţumesc! - La revedere, Andrew.
La revedere, Părinte.
La revedere.
Păi, omule, nu sta aici să pierzi dimineaţa.
Adu beţele.
Haide băiete.
Nu i-a ajuns lui Dumnezeu să facă doar râurile şi să le umple cu peştişori
şi apoi ne-a trimis pe noi aici să-i prindem, Andrew, nu?